Питання: Буває, що людина вірна молитві, але ця молитва немовби мертва, просто за звичкою. Що з цим робити?
Відповідає с.Малгожата Борковська OSB.
За це також треба Господу подякувати. Це єдина «матерія», яку можна жертвувати, коли молитва перестає бути задоволенням. Молитва може бути задоволенням, але коли вона перестає ним бути — тоді ми молимося «для Бога», а не «для себе». Молячись, и перебуваємо в контакті з Богом, тож ми не можемо молитися «погано», хіба що хтось у молитві ранить ближнього.
Святий Бенедикт в Уставі пише, що монах повинен виробити собі добрі звички, а тоді йому піде легше: те, чого він раніше дотримувався не без труднощів, тепер виконуватиме як щось нормальне, бо набув призвичаєння й розсмакував чесноту. Поняття чесноти у наші часи день загубилося. В теології цей термін означає вміння, тримане чи набуте, і це вміння якнайбільше надається, щоб його набули, але, з другого боку, проповідництво, зокрема популярне, страшенно нас лякає рутиною.
Де межа між чеснотою і рутиною? Певно, там, де людина, роблячи добро, втрачає з поля зору намір. Якщо будь-що загрожує нашому молитовному життю, то перший принцип такий: «Угору» — показати це Господу Богу. Як то, чи ж Він сам не бачить? Бачить, але хоче, щоб ми Йому це показали. «Я це бачу й Ти це бачиш, Господи».
Ідеться про те, щоб був якийсь момент порозуміння: ми обоє це бачимо. Й тоді можна знайти цю відмінність між рутиною, яка не перейматиметься добором намірів, і чеснотою, яка хоче добра; і саме тому, що я хочу служити Богу, я встановлюю з Ним контакт. Кожний контакт із Богом, будь-якої миті, — це молитва, і це те, для чого ми живемо. Чи це буде «отченаш», чи це буде молитовне зітхання (коротка молитва в наші часи дуже актуальна); хай би що це було — це просто суть нашого існування: це єднання.
Відомою є проблема розсіяння. На це є одна порада: «вгору!» Зізнатися в цьому перед Богом. Я маю враження, що Господь Бог інколи допускає такі «відпадіння думки», або ще інші відходи, для того, щоб я могла скрушитися, навернутися хоч би трошечки. І ще більше скріпити з Ним контакт. Є таке старе й відоме явище, коли монахи чи монахині, які замислювалися над чимсь під час роботи, йдуть до храму й там на молитви раптом під час читання котрогось псалму їм раптом спадає на думку рішення проблеми.
Подякувати Господу Богу й молитися далі.